Fra det rå Australien i 1900-tallet...
kommer en turbulent saga, der spænder over årtier...
i Colleen McCulloughs populære roman:
Tornfuglene.
Historien om en ambitiøs præst, en smuk kvinde...
og en kærlighed, der varede evigt.
De kan gifte Dem med mig. De elsker mig.
Men jeg elsker Gud højere.
Hans ambitioner tog ham væk fra kvinden, han elskede...
til magtens korridorer.
Hendes længsel drev hende i armene på en anden mand.
Jeg har selv en meddelelse. Jeg skal giftes med Luke O'Neill.
Men hendes hjerte var hos den mand, hun aldrig kunne få.
Jeg ville give meget for, at hun var din og ikke Lukes.
Gud ved, at jeg har gjort dig ondt, men jeg elsker dig.
-Meghan er min kone, ikke din! -Så opfør dig som hendes mand!
Hvilken Gud udelukker mænd fra paradis, fordi de elsker kvinder?
En Gud, som jeg ikke kan opgive for din skyld.
Nu fortsætter historien.
Jeg fandt en glæde i hende, som jeg aldrig havde drømt om.
Meghann, hvad laver du her?
Din selvglade, indbildske...
Meghann, ti stille!
Jeg er kommet hjem.
-Siger du det til Ralph? -Hvad skulle jeg sige?
At han har en søn.
Fra generation til generation...
lever deres længsel og lidelse.
Fra Londons teatre til Grækenlands øer...
og tilbage til Australien.
Har jeg nogensinde gjort andet end at lide for den synd...
at jeg elsker Ralph de Bricassart?
Med Christopher Plummer, Piper Laurie...
Earl Holliman, Ken Howard...
Mare Winningham, Philip Anglim, Jean Simmons...
Bryan Brown, Rachel Ward...
og Richard Chamberlain.
En uopnåelig kærlighed...
for evigt forbudt: Tornfuglene.
TO MÅNEDER SENERE MATLOCK ISLAND - MARTS 1935
TORNFUGLENE
Himmelhoch ligner sig selv.
Vi har savnet dig, Meggie.
Anne glæder sig meget til at se dig.
Gå du bare. Jeg tager tasken.
Bare vent, til du ser lille Justine.
Ja, Jussie kan sagtens huske mig.
Ralph kom da ud til dig, ikke?
Hvad skulle jeg gøre?
Da han så, at du ikke var her, troede jeg, han skulle dø.
Han lignede nærmest et spøgelse.
Jeg tænkte...
at han måske endda ville opgive det hele for din skyld.
Men du ser alligevel glad ud.
Jeg får aldrig det, som du og Luddie har sammen.
Men hvis jeg skal, kan jeg leve resten af mit liv på de få dage sammen med Ralph.
Hellere det end at se ham hade mig mere og mere for hver dag...
for at holde ham væk fra det, som han tror, han har brug for.
Du forlader os.
Ja.
Velkommen tilbage til Rom.
De har valgt.
De sagde, at det var jeg nødt til, hvis jeg skal videre i kirken.
Men nu, hvor jeg har valgt...
hvordan kan jeg så fortsætte?
Jeg har brudt...
alle mine løfter.
De var hos rosen.
Ja.
Jeg har aldrig følt en sådan ekstase i Guds nærvær, som jeg følte med hende.
Jeg fandt en glæde i hende, som jeg aldrig havde drømt om.
Ikke blot i hendes krop...
men fordi jeg elsker at være sammen med hende...
smile til hende...
tale med hende...
dele hendes mad og hendes tanker.
Jeg ønskede ikke at forlade hende.
Men De forlod hende.
De fandt styrken til at forlade hende.
Men jeg har ikke givet slip på hende.
Det er som et stort sår, og jeg ved ikke, hvordan jeg skal hele det!
Måske er det ikke meningen.
Måske har såret reddet Dem.
Husker De den græske fortælling om Hippolytus?
Stykket, som vi så i Athen?
-Han blev dræbt, for han kunne ikke elske. -Nej.
Fordi han var for stolt...
til at elske.
Han var for arrogant til at se sig selv som dødelig.
Ja, De har brudt Deres løfter.
Men også, lad os håbe, den stolte ånd...
som har holdt Dem væk fra det, De ønskede mest af alt.
Forstår De...
man kan ikke være en rigtig præst...
hvis man ikke er så ydmyg, at man forstår...
at man først og fremmest er en mand.
Når De tænker på Deres rose...
tænk så, at det var hende...
der ledte Dem frem til den forståelse.
Nej.
Blot at se hende...
som den, der reddede mig, ville være et udtryk for stor arrogance.
Hun elsker, Vittorio, på trods af alting.
Og med oprigtighed i hjerte og sind.
Hvis blot jeg...
kunne elske på den måde.
Hvordan kan jeg nogensinde takke jer?
I har været som rigtige forældre for mig.
Sludder!
Vi kommer ned og besøger dig på Drogheda en dag, ikke, Luddie?
Jeg kunne godt tænke mig at se det.
Kom så, Jussie.
Hold godt fast i ham. Der er kun få som ham.
Gud ske lov for det!
Dit tøj er perfekt, Meggie.
Bare jeg kunne se afskedsforestillingen!
Farvel!
Fæld ham!
Det er et fald!
Goddag, Luke.
Meghann, hvad gør du her?
Hvad fanden er meningen med at komme her med barnet?
Det er jo sandt. Du har aldrig set hende, vel?
Luke, mød Justine.
Hvis du kommer med endnu en tale om at finde et hus og slå os ned...
Er det det, du tror?
Var det ikke nok, at du sendte din forbandede præst efter mig?
-Hvad taler du om? -Da jeg afviste fader Ralphs penge...
sendte du ham ud på dine vegne, ikke?
Jeg har ikke set ham, siden Justine blev født.
Det lyder som ham. Alle de præster, der blander sig.
Det ville kun glæde ham at se mig med favnen fuld af snottede unger!
Det er da det, du vil, er det ikke?
Det var jeg dum nok til at tro.
Takket være dig, Luke, har jeg haft tid til at rejse rundt...
og se, hvad jeg er gået glip af!
Og til at forstå, at det sidste, jeg ønsker...
er at sidde ude på en øde kvægfarm i det vestlige Queensland med dig...
-resten af mit liv! -Meghann, ti stille!
Det ville være min store belønning, ikke?
Efter at have spildt Gud ved hvor mange år med at vente...
mens du forsøger at bevise, du er en mand...
men det er du ikke, og det bliver du heller aldrig!
-Så jeg forlader dig. -Forlader mig? Nej, du gør ikke.
Op med humøret, Luke.
Du har stadig din makker, Arne.
Måske er du til mere nytte for ham, for du er ikke for mig!
Hvis jeg virkelig ønskede flere børn...
ville det ikke være svært at finde en bedre avlstyr.
For jeg har nemlig opdaget noget...
din selvglade, indbildske...
egoistiske skid.
Du er intet værd i sengen.
Og med hensyn til de penge, du stjal fra mig, Luke. Behold dem!
Det vil kun glæde mig.
På en betingelse:
At jeg aldrig ser dig igen.
Ikke så længe jeg lever!
Kør mig til Dungloe station.
Postbilen kommer!
Godt! Jeg håber, at han har mit mel med.
Bob, Jack, det er mig! Jeg er hjemme igen!
Meggie, hvad gør du her?
Ih du godeste! Fru Cleary!
Fru Cleary, kom!
Meggie, det er dig! Du er hjemme! Sikken overraskelse!
Hvad har vi her?
Kunne du ikke sige, at du var på vej?
Se den lille engel.
-Hvor er Luke? -Han kommer uden tvivl senere.
Mor, jeg er kommet hjem.
For at blive.
Så du har forladt Luke?
Han ville ikke have mig.
Eller sine børn.
-Børn? -Ja.
Jeg er gravid igen.
Jeg vidste, at han ville være smuk.
Han har afgjort Cleary-familiens mund.
-Han er en herlig lille fyr. -Men kan han sidde på en hest?
Det kommer.
Jussie, der er du jo.
Se, hvem der er her.
Kom her, skat.
Se din nye lillebror Dane.
Der skete ikke noget.
Der skete ikke noget, min ven.
Pas på dig selv, Meggie.
-Hvil dig nu, Meggie. -Vi ses senere.
Mor, vil du ikke holde Dane?
Siger du det til Ralph?
Fader de Bricassart?
Det ved jeg ikke. Hvad skulle jeg sige?
At han har en søn.
Hvordan kunne du?
Det er jo skørt.
Lyv ikke for mig, Meggie. Ikke over for mig.
Jeg vidste det straks, da du kom hjem. Det var derfor, du kom hjem.
Du havde, hvad du ville. Du havde ikke brug for Luke mere.
Nej, jeg sagde jo, at Luke ikke ville have mig.
Jeg har holdt øje med dig og Ralph de Bricassart i mange år.
Han behøvede blot at vinke, så kom du rendende.
Det var det samme for ham fra det øjeblik, han så dig første gang.
Stakkels Ralph.
Da han kom her sidste år og opdagede, at du var både gift og rejst...
da vidste jeg, at han ville komme til dig før eller siden.
Og det gjorde han, ikke?
Du er meget ond, mor.
Man skulle tro, at du af alle mennesker ville kunne forstå det.
På grund af Frank.
Du kan godt give igen.
Hvor lang tid har du vidst det?
Lige siden jeg var en lille pige.
Lige siden Frank rejste.
Jeg var 16, da jeg mødte ham.
Han var alt det, som Paddy ikke var.
Sofistikeret, dannet, charmerende.
Jeg troede ikke, at jeg kunne leve uden ham.
Men han var en betydningsfuld mand...
en politiker...
og allerede gift.
Han havde ikke i sinde at opgive noget for min skyld.
Jeg var intet i forhold til hans noble ambitioner.
Ligesom du er intet i forhold til Ralphs.
Jeg ved, at jeg aldrig kan få Ralph.
Men i det mindste har jeg en del af ham, som kirken aldrig kan få.
Ja. Det var også sådan, jeg tænkte.
At tage det af ham, som jeg kunne.
I det mindste at elske hans barn.
Men hvad har jeg nu?
Jeg mistede Frank.
Jeg har betalt på den værste måde, en mor kan.
Du kommer også til at lide for det.
Tro mig, det vil Gud sørge for.
Tror du ikke, at jeg allerede har lidt for det?
Har jeg nogensinde gjort andet end at lide for den synd...
at jeg elsker Ralph de Bricassart?
Hele mit liv har jeg gået ad dydens smalle sti af frygt for Gud den almægtige...
og hvad har det bragt mig andet end et knust hjerte?
Nej, mor, jeg er ikke længere bange for Gud.
Hvad Ralph angår...
så får han aldrig at vide, at Dane er hans...
med mindre du fortæller ham det.
Jeg advarer dig, at hvis du gør det...
Jeg vil være lige så barmhjertig over for dig, som du har været for mig!
Ja, du vil sejre over Gud, ligesom jeg gjorde.
Jeg har vundet over Gud.
Dane er min, og intet kan tage ham fra mig.
NITTEN ÅR SENERE DECEMBER 1954
Hallo?
"Han er svævet hinsides vor natteskygge
"Vort nid, sladder og had og smerte
"Og den uro, som mænd fejlagtigt kalder glæde
"Kan ikke længere røre ham og ikke pine ham igen.
"Fra besmittelsen af verdens krybende smuds
"Er han sikret
"og kan nu aldrig sørge over hjertet der blev koldt
"et hoved der forgæves er grånet."
Nej! Du glemte det igen.
Det er: "Han lever, han er vågen, det er døden, der er død, ikke"...
Goddag. Vi lod bare som om.
Kan vi hjælpe Dem?
Jeg er kommet for at besøge Cleary-familien.
Onkel Jack har taget alle med på juleindkøb i Sydney.
De er snart tilbage.
-Hvis det er om avlsvædderne... -Du må være Meggies dreng, Dane.
Ja.
Jeg er kardinal de Bricassart.
Men, Deres Eminence...
vi ventede Dem ikke før i morgen.
Er De virkelig kardinalen?
Du er skuffet.
Jeg troede, at De ville være i fine rober, med skyer af glorie omkring Dem.
Så skal du til Vatikanet.
Ærgerligt. De ser garanteret forrygende ud i rødt.
Jeg er for resten Justine.
Kan vi undlade det med ringen?
Jeg er bange for, jeg anser religion for at være det rene sludder.
Det gør ikke noget, Dane. Justine og jeg er gamle venner.
Den første gang vi mødtes, tissede du på mig, så vidt jeg husker.
Mor bliver glad for at se Dem.
Det må være 20 år siden, jeg var her sidst.
Goddag, min skat.
Mor, se, hvem der er her. Fader Ralph.
Goddag, Meggie.
Er det ikke vidunderligt?
Vidunderligt.
Jeg var klar til at give den sidste olie.
Der var Dane, tilsyneladende hinsides alt håb...
og du var meget overbevisende, min ven.
Jussie anser sig selv for at være lidt af en skuespiller.
Tak, mor.
Faktisk er jeg temmelig god.
Hvilket du ville opdage, hvis du kom til en forestilling.
Jussie er vidunderlig. Hun er den bedste i teatertruppen.
Efter min mening er det noget fjolleri, Jussie.
Du er lige blevet 20.
Du burde tænke på ægteskab i stedet for at fjolle rundt på en scene.
Ægteskab, onkel Bob?
Ødelægge familietraditionen?
Jeg tror næppe, at jeg vil spilde mit talent på at tørre snotnæser...
og føje et eller andet fjols, bare fordi han er min mand.
En charmerende formulering som altid, Jussie.
Det ser ud, som om det er op til Dane at sørge for, at Cleary-klanen ikke uddør.
Mor, vær nu sød.
Du får brug for mange sønner til at overtage Drogheda...
sådan som vi er vokset.
Ja, I har gjort det fremragende siden krigen.
Ja, det vil jeg sige.
Vores overskud i år kunne have købt og solgt Mary Carson indtil flere gange.
Jeg tror, at 1955 kan blive endnu bedre.
Jeg tror ikke, vi har givet kirken grund til at beklage sig.
Mor.
Var det ikke for kirken, havde regeringen delt os.
MacQueens sted er kun halvdelen af, hvad det var.
Tænk på det, Ralph.
En dag vil Dane lede den sidste store station i New South Wales.
Hørt.
Jeg kan ikke forestille mig en bedre fremtid for dig, Dane.
Hørt.
Du er stadig på Drogheda, Judy?
Det var selvfølgelig min mening at rejse.
-Er det 30 år? Mere end 30. -Er det så lang tid siden?
Jeg husker tydeligt, da du var dronning ved byfesten i Gilly.
Ja, det var jeg jo.
Bedstemor Fee, se lige den hat.
Jussie, den var skam meget smart i min tid.
Mor, du overrasker mig.
Jeg vidste slet ikke, du havde gemt de billeder i alle de år.
Jeg har selv kun set dem en gang siden branden.
Jeg mente, at det var på tide, at børnene så dem.
Det her er jeres bedstefar, Paddy...
Lille Hal og Stuie.
Kære Stuie.
Er det ham, jeg minder dig om, mor?
Ja, på mange måder.
Hvem er helten her i boksehandsker?
Det kan umuligt være en Cleary.
-Jus. -Det gør ikke noget.
Det er min Frank.
Det lå blandt de ting, som fængslet sendte til mig, da han døde.
Mor, er det dig?
Du var smuk.
Var? Ungdommen er grusom.
Sikken smuk kjole. Var den ikke blå?
Nej, mor. Din var blå.
Meggies kjole var rosa. "Skyggerosa" hed den vist.
I den kjole var hun det smukkeste syn, vi nogensinde havde set.
Det ændrer sig aldrig, gør det?
Ikke engang efter alle disse års tavshed mellem os.
Kun at du er smukkere end nogensinde.
Meget smukkere end pigen i den rosa kjole.
Det er, fordi jeg er så glad.
Da du forlod mig på Matlock lsland, troede jeg, at det var for altid.
Og her er du igen så hurtigt efter.
Hvorfor nu...
hvor du har alt, du sagde, at du ønskede?
Alt...
undtagen det, jeg havde sammen med dig på Matlock lsland.
I alle årene siden da har jeg kæmpet med min trang til at være hos dig.
Jeg kunne ikke bære at forlade dette liv uden at være sammen med dig igen.
-Er du syg? -Nej.
Jeg er bare ved at blive gammel.
Jeg kan mærke, at jeg er dødelig, som enhver mand.
Og Gud hjælpe mig, efter alle disse år...
gør det stadig ondt...
at du kunne gå tilbage til Luke efter Matlock lsland...
og give ham en søn.
Du må aldrig tænke på Dane som Lukes søn.
Eller som nogen andens end min.
Du elsker Dane meget højt, gør du ikke?
Næsten for meget, tror jeg...
ligesom jeg altid har elsket dig for meget.
Fader, det bliver en meget hed dag.
Måske burde vi tage jeepen i stedet.
Det ville nok være klogt, Ralph. Det må være mange år siden, du har redet.
Og ingen af os bliver jo yngre, vel?
Jeg prøver bare at følge med, hvis du forsikrer mig, at hun er stille og rolig.
Skal vi?
Kom så!
Pas på!
Dane holder meget af ham, Meggie.
Han har aldrig kendt en far.
Lad ham nyde Ralph, mens han kan.
Jeg troede, du måske ville sige det til Ralph.
Hvem ville det gavne?
Hvem gavner det, hvis du lader være?
Jeg tror faktisk, du er skuffet over...
at jeg ikke er blevet ramt af et gengældelsens lyn.
Jeg er for en gangs skyld glad.
Kan du ikke lade mig nyde det?
Hvor er Dane?
Pokkers! Jeg ville fortælle ham det.
Jussie, hvad i alverden laver du?
Jeg tager tilbage til de skrå brædder, mor.
De har lige ringet til mig fra teatret.
Fru Cratchit er tilsyneladende blevet utilpas.
Gud velsigne os alle.
Tager du tilbage til Sydney?
Onkel Jack flyver mig derned.
-Jussie, det er jul! -Ja, mor.
Det er det sædvanligvis, når man opsætter Dickens' Christmas Carol.
Du ved, hvor meget denne jul betyder for mig, især med Ralph her.
Jeg er dubleant. Jeg burde slet ikke være kommet hjem overhovedet.
Jamen, det er jo vidunderligt, ikke?
Ja, det synes jeg.
Mor, du kunne godt være glad på mine vegne.
Jeg får måske så mange som ti forestillinger.
-Du er præcis som din... -Min far?
Det siger du jo.
Jeg burde besøge ham engang. Vi har masser at tale om.
Farvel, bedstemor Fee.
Det betyder meget for mig, at De er her.
Jeg ved godt, at De knap kender mig...
men jeg har i lang tid ønsket at lære Dem at kende...
at tale med Dem.
Fader...
har De på nogen måde fortrudt, at De blev præst?
Ja, det er vel uundgåeligt.
Jeg har savnet ting.
En kvinde at dele mit liv med.
Måske endda en søn som dig.
Det ville jeg meget gerne have oplevet, Dane.
Hvad fik Dem til at tage den beslutning at blive præst?
Mærkeligt nok...
var det faktisk ikke en bevidst beslutning.
Det var mere noget, som jeg altid har vidst.
Min skæbne, kan man sige.
Fader...
jeg vil også være præst.
Hvorfor?
Når du kan gøre hvad som helst med dit liv...
være hvad som helst.
Hvordan kan De sige det...
når De er alt, hvad jeg ønsker at være?
Nej, Dane.
Du ved intet om den mand, jeg er.
Du ser på mig og ser kardinalen, kirkens prins.
Jeg ser præsten...
den perfekte præst.
Så tager du fejl.
At sige at det var min skæbne at blive præst...
betyder ikke, at jeg modtog det som en gave.
Jeg har brugt hele mit liv på at give mig selv fuldt ud til Gud...
og alligevel har jeg kun opnået...
nogle få øjeblikke, hvor jeg har været et med ham.
Og jeg har brudt samtlige løfter.
Forstår du det? Alle løfterne.
Jeg har ikke bragt de ofre, som Gud beder om.
Men De har brugt Deres liv på at prøve at gøre det.
Fader, da jeg sagde den perfekte præst...
mente jeg ikke et ufejlbarligt væsen.
Jeg mener en, som kæmper for at udføre Guds vilje.
Måske er jeg heller ikke i stand til at bringe det offer.
Men hvis jeg ikke prøver...
har mit liv ingen mening.
Det er den eneste måde, hvorpå jeg kan vise Gud, hvor meget jeg elsker ham.
Ved du, hvad dette vil betyde for din mor?
Det er derfor, jeg har forsøgt at glemme det.
Jeg ved, hvor vigtigt det er for hende, at jeg bliver her på Drogheda.
Jeg elsker hende meget højt.
Men jeg må gøre dette.
Så må du lade mig hjælpe dig, søn.
Jeg siger det til hende, for jeg elsker hende også.
Rør mig ikke!
Tro mig.
Dane havde bestemt det, længe før jeg ankom.
Jeg tror dig!
Tror du ikke, jeg ved, at du blot er her for at hente det, som jeg stjal!
-Det forstår jeg ikke. -Nej, det gør du ikke.
Men for kirkens mænd handler det ikke om at forstå, gør det vel?
Tro! Det er det, det handler om!
Lad mig sige dig noget, Ralph...
jeg har mere tro end du og Dane og himlens engle til sammen...
for Gud har aldrig svigtet mig!
Han har altid fjernet enhver glæde fra mig!
Dane bliver ikke taget fra dig. Han gør simpelthen det, han må.
Kan du ikke se, hvor meget han lider?
Han elsker dig så meget.
Men, Ralph...
-han elsker Gud mere! -Meggie, stop nu!
Da jeg blev præst...
svor min mor, at hun aldrig ville tilgive mig...
og hun tilgav mig aldrig.
Gør ikke det mod Dane, Meggie.
Så tag ham.
Hvis jeg skal give ham fra mig, så lad det være dig.
Tage ham?
Ja.
Når han er færdig med skolen til foråret...
sender jeg ham til dig i Rom, hvor du kan passe på ham.
Sørg for, at han er tryg...
og lov mig...
at skulle han nogensinde ønske det, sender du ham tilbage...
for han tilhørte mig først.
Du behøver ikke at gøre det sådan.
Han kan læse på præsteskolen i Sydney, hvor du kan være tæt på ham.
Det tager jo år at forberede sig på præsteskabet.
Nej, Ralph.
Din Gud kræver bod.
Meget vel.
Du får Dane...
og så har jeg ikke mere, jeg skal betale tilbage.
Så har jeg givet alting væk...
som jeg nogensinde har haft eller elsket i hele mit liv.
Selv ikke Gud kan bede om mere end det.
Jeg er meget ked af det.
-Vær sød at tilgive mig. -Jeg ville dig ikke gøre dig ondt.
SEKS MÅNEDER SENERE SYDNEY I AUSTRALIEN - JUNI 1955
"I min falske og uforståelige kærlighed har jeg syndet mod guderne.
"Jeg frygter, at forbrydelsens byrde vil falde på mine børn...
"og fælde dem begge."
Du bliver en vidunderlig Phaedra.
Hvis jeg havde sådan et talent...
Tro mig, Martha, du behøver ikke talent.
Den jomfruelige gudinde Artemis byder Dem indenfor.
Skat! Var jeg så god?
Jus, jeg er virkelig ked af det.
Jeg gik glip af hele matinéen.
Lad mig gætte.
Du havde en lille snak med Jesus og glemte alt om tiden.
Dane, altså helt ærligt!
Jeg skal lige klædes om.
Jeg er straks klar.
Goddag.
Det er længe siden.
Goddag, Martha.
Hvordan har du det?
Jeg er som altid forbløffet over din lighed med Adonis.
-Måske burde jeg vente i parken. -Nej, nej. Jeg går nu.
En anden gang.
Hej med jer.
Stakkels Martha.
Hun tilgiver dig aldrig for at gemme det hele til Gud.
Hvilket minder mig om: Gæt, hvad jeg lavede i aftes?
Du slog endelig førsteelskeren ihjel.
Tæt på. Jeg var i seng med ham.
Jeg havde brug for oplevelsen.
Jeg skal spille hovedrollen i Phaedra, så jeg må vide noget om lidenskab, ikke?
Alt det med, at du er ligeglad...
som om du er for klog til at behøve nogen...
eller elske nogen.
Måske er jeg for klog.
Indtil nu har jeg ikke fået meget ud af at behøve eller elske nogen, vel?
Vil du nogensinde tilgive mig?
For at blive fader Rabarber?
Sikkert ikke.
-Hvornår tager du af sted til Rom? -Torsdag.
Jeg vil først tilbringe lidt tid sammen med mor.
Jeg ville ønske, du besøgte mor en gang imellem.
Jeg ved godt, det aldrig har været godt mellem jer.
Ja, jeg plejede at græde salte tårer over det, men jeg er færdig med tårer, okay?
Jeg kan ikke holde mors hånd for dig, for jeg er her heller ikke.
Hvad mener du?
Jeg har besluttet, at jeg har for meget talent til at være begravet her i Australien.
Så jeg tager til London...
-efter at Phaedra er færdig, selvfølgelig. -London?
Det betyder, at jeg kan se dig.
Dane, jeg har altid passet på dig.
Du kan da ikke forvente, at du kan klare dig uden mig nu, vel?
Jeg elsker dig.
Jeg kunne heller ikke sove.
Hvornår går dit fly til Sydney?
Ikke før sent i morgen.
Tager du med i onkel Jacks fly og siger farvel?
Det er iskoldt herinde. Du bliver syg.
-Mor. -Kom nu.
Jeg har altid elsket din seng...
den måde, den lugter af dig på.
Kan du huske, når jeg kom ind på de kolde morgener?
Jussie ville stå henne i døråbningen...
halvt inde og halvt ude.
Jeg gad vide, om du vidste, hvor meget hun behøvede dig.
I har altid været så forskellige.
Jeg troede vist, at hun aldrig havde brug for mig.
Det havde hun, og det har hun.
Hun elsker dig lige så meget, som jeg gør.
Jeg er glad for, at hun skal være i nærheden af dig.
Vi har planlagt det hele.
Hvert år, når jeg har fri fra seminariet...
vil vi rejse rundt sammen og besøge et andet land...
hvorefter vi flyver hjem til jul.
Jeg bliver jo ikke væk altid, vel?
Der er så meget, jeg gerne ville sige til dig.
Fortælle dig, at du har bragt glæde i mit liv...
og givet det mening på måder, du ikke kan forestille dig.
Det gør ondt at forlade dig.
-Jeg ville ønske, at du forstod det. -Men det gør jeg.
Og det er det, som jeg allermest ønskede at sige til dig.
Jeg kan ikke dele din kærlighed til Gud.
Men jeg forstår godt dit ønske om at give dit liv til ham.
For vi har alle noget indeni os...
som man ikke bare kan afvise.
Noget, som vi er drevet hen imod...
selvom det får os til at kalde højt på døden.
Har det været sådan for dig, mor?
Farvel, Dane.
-Deres cappuccino. -Tak.
Goddag.
Jeg er Rainer Hartheim. Velkommen til Rom.
De har en fin åbningsreplik, hr. Hartman, men jeg har ikke brug for en guide.
De er frøken O'Neill, Danes søster?
Ja. Har Dane det godt?
Han skulle møde mig på stationen.
Han skulle også lægge en besked her, hvor der stod, at jeg tog Dem med.
-Tager mig med? -Til te hos kardinal de Bricassart.
Skal vi?
Hvorfor ikke? De ser pålidelig ud.
Gør jeg?
Hvor skuffende.
Jeg må sige, De ligner overhovedet ikke Dane.
Det siger man jo. Herr Hartmann...
Hartheim. Rainer Moerling Hartheim.
Alt det?
-Imponerende. -Ja, er det ikke. Jeg valgte det selv.
Hvem er De helt præcist?
En gammel ven af kardinal de Bricassart.
Jaså.
Har alle hans venner de der små flag på deres biler?
Jeg er medlem af den vesttyske Forbundsdag.
Jeg besøger altid kardinalen, når jeg er i Rom.
Bemærkelsesværdig mand, kardinalen.
Det er vist et spørgsmål om smag.
Du ligner ikke din bror, gør du?
Nej, jeg er hofnarren.
Undskyld.
Det har bare altid været svært at leve op til Dane...
så meget som han ligner Kristus.
Et tilfælde af rivaliseren blandt søskende.
Nej. Slet ikke.
Det er mærkelig, ikke sandt?
Jeg burde faktisk hade ham...
men jeg har i virkeligheden altid tilbedt ham.
Du godeste! Gør De altid sådan?
Hvilket?
Lister De altid intime detaljer fra helt fremmede på den måde?
Når som helst det er muligt.
Og jeg tvivler på, at De er perfekt.
Nu er vi her.
Jøsses!
Jeg har altid ønsket at optræde i Vatikanet.
De seneste rapporter fra vores observatør i FN er ikke opmuntrende.
Deres Eminence.
Mine kære Justine, du skuffer mig.
Jeg overgiver mig blot til Cæsar, Deres Eminence.
Jeg er fast besluttet på ikke at gøre Dane pinligt berørt.
Jeg holder dig ikke til det.
Kom, du skal møde kardinal Contini-Verchese.
Skat, er jeg virkelig nødt til at møde hele holdet?
Frøken O'Neill...
Dane fortæller, at De er skuespiller.
I London, ja.
Hvor spændende.
Hvilket stykke laver De nu?
Jeg begynder på Jeanne d'Arc i januar.
Jaså.
De vil uden tvivl være strålende.
Det må jeg vist hellere være.
Jeg har på fornemmelse, at vores lille verden er Dem imod.
Det burde den vel ikke.
Det er ikke ofte, at man oplever noget så velspillet.
Det er en maskulin verden, er det ikke?
Bortset fra Jomfru Maria...
er kvinder henvist til de billige sæder på øverste balkon.
Ja, men du glemmer...
at vi kalder den øverste balkon for...
Il Paradiso.
Paradis.
Deres Eminence.
-Vi ses, når jeg kommer igen. -Tak, Deres Eminence.
-Glæder du dig til ferien? -Det var en fascinerende eftermiddag.
I Cleary-kvinder.
I kæmper til stadighed mod Gud og kirken.
Det er måske vores skæbne.
Eller måske er det arveligt...
en form for dårlige gener.
Der hersker ingen tvivl om, at du nedstammer fra Mary Carson.
Og fra din mor.
Selv om mor gerne så det anderledes.
Heldigvis har vi Cleary-kvinder Dane til at bede for vores frelse.
Du føler, at du skal beskytte Dane, ikke?
Og du frygter, hvad der kan ske ham...
her blandt vi gribbe i røde kåber.
Ikke engang jeg ville have udtrykt det så hensynsløst...
men det er skrap kost for en dreng, hvis eneste ambition er...
at give sin sjæl til Gud.
Touché, min kære.
Du er meget ung til at være så kynisk.
Og så vis.
-Rainer vil tage sig af dig. -Hvor skuffende.
Lidt frisk pasta, en grøn salat. Udsøgt.
Værsgo.
Da du foreslog middag, troede jeg skørt nok, at du mente en restaurant.
En forståelig fejltagelse.
Grazie, Giovanni.
Jeg troede, du boede i Tyskland.
Ja, men jeg er ofte i Rom...
så jeg har stedet her.
Jeg har også et sted i London.
Jeg skaber mit eget hjem, hvor jeg end er.
Måske fordi jeg var forældreløs som barn.
Det er en flot livsstil for en forældreløs, er det ikke?
Hvis du er så huslig, hvorfor er du så ikke gift?
Det var jeg engang. Men ikke af den rigtige grund.
Jeg tror aldrig, at jeg bliver gift, ikke af nogen grund.
Ikke? Hvorfor ikke?
Først og fremmest er der jo mit job.
Siger du, at skuespillere ikke kan gifte sig?
Nogle kan selvfølgelig.
Men vi har kun en vis del at give, ikke?
Og forestil dig...
på scenen kan jeg begå selvmord eller mord.
Jeg kan blive skør, ofre mig selv for kærligheden...
redde mænd eller ødelægge dem.
Sammenholdt med alt det lyder ægteskab nok temmelig kedeligt.
Du synes at have glemt, at der er en glimrende grund til at blive gift.
Kærlighed.
Nå ja, det.
Ja, det. Hvad kunne være bedre end det?
Næsten alting, ville jeg sige.
Sandheden er, at hvis man elsker nogen, slår de en ihjel.
Har man brug for nogen, slår de en ihjel.
Så jeg vil ikke have brug for nogen nogensinde.
Hvor trist.
Det er, hvad jeg ønsker mere end noget andet.
Så håber jeg, at du finder det.
Du er meget sikker på alting, er du ikke?
Hvorfor ikke vente og give livet en chance...
se, hvad der sker?
Der sker ingenting, det lover jeg dig.
Hvad med venskab? Det er vel i det mindste tilladt?
Kun, hvis du giver mig noget at spise. Jeg er hundesulten.
Så må du hellere lave din del, ikke?
Nå, kære Ralph...
rosens børn.
Jeg kan vældig godt lidt Justine.
Hun er meget underholdende.
Men man kan undre sig over, hvad der har såret hende så dybt...
at hun gør sig så meget umage med at holde det skjult.
Det er trist.
Det er nemmere at holde af Dane.
Du er meget...
glad for Dane...
er du ikke?
Nogle gange, når jeg ser på ham...
er det som at se mig selv på hans alder.
Vi må hellere få dig i seng.
Min smukke seng, hvor jeg skal dø...
inden længe.
Det er ikke engang en paves seng.
Men der er stadig tid...
for dig.
Hør nu, Vittorio.
TRE ÅR SENERE - LONDON 1958
Godaften. Vil du sige til Herr Hartheim, at jeg er her?
Undskyld, at jeg er sent på den. Den pokkers trafik i London.
Hvordan går det? Hvordan har Tyskland det? Og Dane?
Jeg har det fint, der er koldt i Tyskland...
og Dane glæder sig til at se dig i Rom, når dit stykke er færdigt her.
Herzen.
Du ser forrygende ud.
Tak, men den sorte kjole passer til mit humør.
Du har uden tvivl set anmeldelserne.
Jeg tvivler på, denne aften vil få dig i bedre humør.
Det er alt sammen politikere og diplomater.
Åh Gud.
-Og deres små koner. -Hvis du hellere...
Sludder, min kære. Jeg har optrådt som værtinde for dig i tre år.
Jeg kan glimrende gøre det igen. Hvad har man venner til?
-Er du sikker? -Kom du bare an, Macduff.
Godaften. Hvor skønt at se Dem igen.
De ser fortryllende ud, simpelthen fortryllende.
Vedrørende valget af den nye romerske pave...
vil vi, valgforsamlingen af kardinaler i konklave...
love og sværge...
at vi omhyggeligt vil holde de ting hemmelige...
som på nogen måde vedrører valget.
Dane, hvor skønt at finde dig her.
Du må have ventet i lang tid.
-Har De det godt, Fader? -Glimrende.
Men det er hårdt arbejde...
at vælge en pave.
Men jeg tror, at vi har gjort det godt.
Han vil overraske dem alle...
vores nye Pave Johannes.
Ikke ligefrem et traditionelt valg.
Du er meget behersket af en seminariestuderende at være...
der lige har bevidnet en af verdens største begivenheder.
Der er gået rygter...
Om at jeg var blandt de udvalgte til valget?
Ja, det ved jeg.
Det mærkelig er, at jeg ikke er ked af det.
Det er en skam, at Vittorio ikke kunne høre mig nu.
Han holdt meget af ironi.
De savner ham stadig meget, gør De ikke?
Meget.
Det er passende, at jeg har overtaget hans lejlighed.
Jeg har altid fulgt i hans fodspor.
Han var nærmest som en far for mig.
Som De er for mig.
Du gør mig meget glad, Dane.
Når jeg ikke beklager dagens forløb...
så er det, fordi mine ambitioner nu er på dine vegne.
Jeg må indrømme, at jeg håber, at du vil følge i mine fodspor i kirken.
Jeg har langt at gå, før jeg blot er præst...
og jeg ved langt fra, hvordan jeg bedst kan tjene Gud.
Det er klart.
Men jeg kan allerede se, at du har noget stort i dig.
Hvad mere kunne jeg ønske end at hjælpe dig mest muligt?
FIRE ÅR SENERE - DECEMBER 1962
Rain, du skal vogte de stakkels dyr, ikke skræmme dem til døde.
Jeg troede, du var en leder.
Blandt mænd, Herzen, blandt mænd.
Lyt ikke til hende. Du kan altid få et job her.
Jeg kan se det for mig: Rainer Hartheim, husmand.
Husmand? Hvad er en husmand?
Måske burde du sige ja tak til onkel Bobs tilbud for tøjet alene.
Du ser frygtelig smart ud.
Ved du, at jeg aldrig har set dig i andet end jakkesæt og slips?
Jeg ser altid smart ud. Du ser det bare aldrig.
Jeg er meget glad for, at du tog med mig hjem.
Tak.
Jeg har allerede sagt, at jeg ikke tager med til Danes ordination...
og jeg ønsker ikke at diskutere det yderligere.
Jeg har rejst 20.000 kilometer...
og afbrudt mit arbejde for at diskutere det.
Det er en skam, at du har bragt et sådant offer for noget, som ikke vedrører dig.
Dane regner med, at du kommer. Det må du da kunne forstå.
Jeg ville ønske, du ville lade det ligge.
Jeg taler med Dane, når han kommer hjem til jul.
Hvad nu, hvis han ikke kommer?
Han er ikke længere på et seminarium med lange ferier. Han er præst.
Han kommer.
Mor, du forstår det ikke.
Det mest spændende sted for Dane lige nu er Rom...
især på grund af Vatikanrådet og Ralph som Pave Johannes' assistent.
Ralph vil sørge for, at Dane får del i det.
Justine, hold nu op! Jeg har mine grunde.
Har du, mor? Jeg håber, at de er rigtig gode.
Jeg håber, at de er værd at gøre Dane ked af det for.
Du er virkelig noget for dig selv, mor.
Hvis det var min ordination, så ville jeg kunne forstå det.
Men Dane skal forestille at være den, du elsker.
For Guds skyld!
Det beklager jeg, hr. Hartheim.
Jeg er bange for, at min datter og jeg aldrig har forstået hinanden særlig godt.
Og jeg beklager, at De er kommet 20.000 kilometer for ingenting.
Mine grunde til at komme her er nogle ganske andre.
Jeg har hørt om Drogheda i årevis fra Dane og Justine...
og fra kardinalen.
Jeg er ked af, De går glip af ordinationen, fru O'Neill.
Kardinalen taler ofte om Dem.
Han har jo været temmelig syg i vinter.
Jeg håber, at De vil hilse Ralph fra mig...
og også min søn.
Jeg har aldrig helt forstået Deres forhold til Ralph.
Jeg var en ung soldat, da jeg mødte ham...
ved et tilfælde.
Jeg var taget til Peterskirken for at bede...
og jeg endte med at tale med ham hele natten...
om mit håb for Hitlers nederlag...
mine drømme om at genopbygge et nyt og bedre Tyskland...
helt selv, naturligvis.
Men De har da været en del af den indsats, ikke?
Ja, men det har haft sin pris.
Jeg er bange for, at jeg behandlede min hustru...
temmelig dårligt undervejs.
Jeg var en meget ambitiøs idealist, forstår De.
Jeg mente, at mine noble mål helligede alle midler.
Da kardinal de Bricassart hørte om det...
fortalte han mig noget, som har tjent mig lige siden.
Nemlig at intet mål er så nobelt, at det kan retfærdiggøre et knust hjerte.
Sagde han virkelig det?
Ja.
De var god mod Deres hustru til slut. De lod hende gå.
Hvorimod Jussie kan beholde Dem...
for hun vil aldrig lade Dem komme tæt nok på.
Uheldigvis har De nok ret.
Jeg er ikke længere en idealist, fru Cleary.
Men jeg drømmer stadig.
Og jeg er tålmodig.
Gudfader salvede Jesus Kristus som Herren...
ved Helligåndens magt.
Måtte Jesus bevare dig værdig...
til at bringe offer for Gud...
og til at helligholde den kristne menighed.
Fred være med dig.
Og med Eder.
Hvad tænker du på, Herzen?
Bare... Det var noget af en dag, hvad?
Tak fordi du har været så sød over for mine onkler hele ugen.
Rejser Dane tilbage til Australien med dem?
Nej, han tager først et par dage til Grækenland.
Det har han altid drømt om.
Jeg tror, at du er...
skuffet over Danes beslutning.
Nej, nej, det er jeg ikke.
Det vil i det mindste glæde mor.
Dane er, som hun altid har drømt om.
Gud ved, at det har jeg aldrig været.
Jeg går ud fra, at du fik et godt billede af situationen, da vi var der.
Man kan ikke klandre mor, når man tænker på, hvordan jeg er.
Det lyder ikke som dig. Jeg vil ikke have dig anderledes.
Jeg var på din alder...
da jeg kom til Gilly som præst.
Men af andre årsager.
Jeg var tvunget til det, som straf for min stolthed.
Du har valgt det, ud fra ydmyghed og kærlighed.
Men det er meget svært...
for jeg elsker også Dem.
De sagde engang til mig, at det ikke var en gave for Dem at blive præst...
men noget, De havde opnået gennem lidelse og ofre.
Det forstår jeg bedre nu, hvor jeg forlader Dem.
Det er et offer...
at opgive alle de ting, som De kunne have gjort muligt for mig her.
Men jeg tror, jeg vil føle mig tættere på Gud...
og udføre hans arbejde bedre på et mere simpelt sted.
Ved at vælge Gilly kan jeg gøre min mor glad.
Det fortjener hun.
Ja.
Det fortjener hun.
Jeg nærede jo store forhåbninger om dig...
store forventninger...
om at du ville nå lige så langt som jeg inden for kirken, måske endda længere.
Men du har fået mig til at se...
hvad jeg før kun så i glimt omkring mine egne ambitioner.
At de havde mindre at gøre med Guds vilje...
end med min egen.
Sandheden er, at du altid har været bedre end mig.
Jeg er meget stolt af dig, Dane.
Jeg tvivler på, nogen mand kunne være mere stolt af sin egen søn.
Tak, Fader.
Jeg håber, at jeg er Deres ord værdig.
Men jeg tænker på...
at hvis den tid kommer, hvor jeg virkelig lider...
kan jeg så acceptere det?
Kan jeg lægge mig selv i Guds hænder...
og ikke kæmpe imod hans vilje?
Det må du aldrig betvivle.
For du er noget meget sjældent:
En sand, hellig mand.
Du kender mig ikke rigtigt.
Du ved kun det, som jeg lader dig se.
-Du fornærmer mig. -Det var ikke min mening.
Men jeg er en bedre skuespiller, end du tror.
Jeg vil ikke lukke dig ind i de mørke afkroge i mit sind...
og risikere at skræmme dig væk.
-Jeg behøver dig for meget til det. -Du fornærmer mig, og du er selvisk.
Det vidste vi jo godt.
Men jeg er altså ikke skuffet over Dane.
Jeg synes, det er skørt af ham at opgive Rom...
men Drogheda er hans hjem.
Han har altid hørt til der på en måde, som jeg aldrig kunne.
Det er ikke din fejl.
Hvis du ikke hører hjemme på Drogheda, så er det bare sådan.
Nogle gange spekulerer jeg på, hvor jeg hører hjemme.
Nogle gange føler jeg mig lidt fortabt.
Sædvanligvis, faktisk, med mindre jeg optræder.
Tror du, at der eksisterer sådan noget som væk-fra-scene-skræk?
Det er meget enkelt, Justine.
-Du hører hjemme hos mig. -Ja? I Bonn?
Bliv nu voksen.
Tror du, at jeg har i sinde at gøre dig til Hausfrau?
For folk som os...
er det ikke et spørgsmål om sted, men om kærlighed.
Jeg er kommet til at elske dig meget højt.
Jeg tror også, at du elsker mig.
Det ville aldrig fungere.
Det sagde jeg lige fra starten.
-Men, Herzen... -Nej, jeg kan ikke.
GRÆKENLAND
Du gør den våd.
"Hvad fluer er for overgivne drenge, er vi for guderne.
"De dræber os for morskabs skyld."
-Stakkels Lear. -Stakkels mig, mener du.
Tænk dig mig i rollen som Cordelia.
Hvordan er vandet?
Det er en stærk understrøm, men det er vidunderligt.
At komme i kontakt med den mægtige Neptun.
Hvor hedensk, fader O'Neill. Du bliver ekskommunikeret.
Din sjæl er allerede i dødelig fare.
Sig ikke, at du ikke har set de to, der er ved at dø for at møde dig.
Han er sød. Gad vide, hvordan vi kan møde ham.
De ville være efter dig som hajer, hvis jeg ikke var her.
Nu skal jeg sige dig noget, som jeg har bemærket, søster.
Du har ikke givet mig et ordentligt svar på...
hvad du laver her i Grækenland sammen med mig.
Du kan fortælle mig alt, mit barn.
Husk, at jeg er præst.
Godt så.
Det er Rain.
-Han mener, at vi skal giftes. -Det er jo vidunderligt.
Jus, jeg håbede, at det ville være sådan noget.
Gjorde du?
Manden har været forelsket i dig i årevis.
Men jeg kan ikke gifte mig med ham. Jeg har altid sagt, jeg ikke ville giftes.
Det er næppe tiden at holde på principper.
Jeg troede dog, at du ville forstå det.
-Undskyld, men hvis du elsker ham... -Men det er netop det!
Jeg tror ikke, at jeg kan elske nogen.
Jeg tror ikke, at jeg har det i mig.
Du ved, hvordan jeg altid har haft det.
Jeg ved, du altid har været i stand til at elske mig.
Det er noget andet.
Du er min bror.
I øvrigt, hvis jeg elsker dig, så er det, fordi du altid har accepteret mig.
Fordi jeg er så helgenagtig?
Er det sådan, det er? Sankt Dane?
Hør nu, Jus.
Hele vores liv har du altid vidst, at jeg var yndlingssønnen.
Andre søstre ville have hadet mig for det.
Men du har altid elsket mig.
Det er fordi...
Jeg afviste det altid, når du sagde, at mor ikke elskede dig.
Jeg plejede bare at antyde...
at hvis du bare gjorde dig umage, så ville alt blive godt.
For jeg kunne ikke bære tanken om, at mor ikke elskede dig.
Jeg kunne ikke klare skyldfølelsen, når jeg også fik din del.
Sandheden er, at mor ikke elskede dig, som hun burde have gjort.
Hun viste dig ikke den kærlighed, du burde have fået.
Jeg ved, det er svært for hende at vide det.
Det er ikke, at du ikke kan elske.
Det er, fordi du tror, at du ikke fortjener at blive elsket.
Men det gør du.
Det gør du.
Jussie! Kommer du?
Hvor har du været hele morgenen?
Rain kommer. Lige nu.
Gør han? Jeg kommer snart op.
Svøm du bare med den mægtige Neptun et stykke tid, okay?
Det skal nok gå.
Goddag.
Hvor er vores nye fader O'Neill?
Jeg har sendt ham ud at svømme.
Han kommer op senere.
Der ser du, hvor nemt du hersker over dine mænds skæbne.
Jeg tror næppe, at jeg bød dig at komme.
Men du må indrømme, at dit telegram var for spændende at modstå.
"Mente du det, Rain?"
Mente jeg hvad, Herzen?
At du elsker mig.
Er det, hvad det handler om?
Hvorfor er du ellers kommet?
Hvorfor ellers? For at redde, hvad jeg kunne af vores venskab.
Det kan jeg nøjes med, hvis jeg skal.
Det var dig, der ændrede tingene mellem os, ikke jeg.
Og nu vil du have en undskyldning?
Hvis jeg undskyldte, ville du smide mig ud som en gammel karklud.
-Det kan jeg nå endnu. -Men du gør det ikke...
for du behøver mig til at holde dig på stikkerne.
-Er det derfor, du kom? -Hvad tror du selv?
Jeg tror, du er en førsteklasses sadist.
Hvis du endnu engang siger, at du elsker mig, spytter jeg dig i øjet!
Ja, det vil jeg tro. Du ville elske at kunne ydmyge mig igen...
for den utilgivelige synd det er at mene, du er værd at elske.
Du kan slet ikke klare det, kan du?
Det går imod alt, hvad du tror om dig selv.
For Guds skyld, Rain.
Undskyld.
Jeg ville fortælle dig, at jeg elsker dig, og at jeg vil have dig.
Jeg er sådan et fjols.
Jeg havde planlagt en skøn forførelsesscene.
Din stakkel.
Du kan stadig vise mig, hvordan det ville være gået.
Hvad?
Se, han er lige gået i.
-Skal vi tage ud til ham? -Ja, lad os gøre det.
Vi har ham helt for os selv.
Det er koldt.
Lad mig komme herop på.
Pas på! Understrømmen er stærk.
-Hjælp! -Hold fast! Jeg kommer!
Jeg fortjener ikke at være så lykkelig.
Hvorfor skete det ikke for mange år siden?
Fordi...
du ikke var klar.
-Jeg er ikke sikker på, at jeg er nu. -For sent.
Hvor skal du hen?
Jeg købte en julegave til dig på markedet.
Bare for det tilfælde at du kom.
-Hvad er der? -Ikke noget.
Det er bare nogle folk på stranden.
Dane fortæller os nok alt om det.
Jeg er så glad for, at I er her.
Det ville ikke være jul uden Anne og Luddie.
Hvor mange er vi gået glip af i de sidste 20 år?
Sådan.
-Træd forsigtigt. -Hvad synes I?
Jeg tror, det bliver den bedste jul nogensinde.
Luddie, det siger du hvert år.
-Jeg tager den. -Tak, Judy.
Men måske får Luddie ret i år.
Jeg overvejer at holde fest for hele distriktet.
Men jeg ved ikke, om Dane ville sætte pris på det.
Det er nok bedst at vente og tale med ham først.
Han skrev ikke meget i sit sidste brev.
Men Bob og Jack sagde, at han lod til at glæde sig til at komme vej.
Du virker ikke helt så glad, som jeg troede, du ville være.
Anne, det er jeg da.
Selvfølgelig er jeg det.
Det er bare det, at...
Jeg håber, at det er det, han virkelig vil.
Jeg håber ikke, at han gør det for min skyld.
Da han rejste, svor jeg, at jeg aldrig ville forsøge at påvirke ham.
Er det grunden til, at du ikke tog til Rom?
Hvilket jeg i øvrigt ikke har tilgivet dig endnu.
Det ved jeg. Det har Jussie eller drengene...
eller mor heller ikke.
Selv om jeg tror, at hun i det mindste forstår det.
Det er bare, at... Det ville være at udfordre skæbnen.
-Eller udfordre Gud. -Meggie, hvor absurd!
Ja.
Bare tænk, hvad Jussie ville få ud af det.
Men jeg har kæmpet med Gud i så lang tid...
at jeg endelig ville vise ham...
at jeg kunne acceptere det faktum, at Dane og Ralph er hans, ikke mine.
Jeg ofrede turen i håbet om endelig at slutte fred med Gud.
Du skal ikke spørge, hvorfor Dane kommer hjem.
Tag det som et fredstegn.
Hvad er der i vejen?
Mor?
Hvad er der?
Dane er død.
Nej.
Han kommer hjem.
Jussie har lige ringet.
Han druknede.
Han prøvede at redde nogen.
Han er død.
Herre...
til din varetægt overgiver vi nu...
Dane...
som vi elskede så højt i dette liv.
Byd ham velkommen i paradis...
hvor der ikke er sorg eller smerte...
ingen gråd...
men kun fred og glæde med din Søn...
og med Helligånden...
i evighed.
Amen.
Herren er barmhjertig og god...
og rig på nåde.
Menneskets dage er som græsset.
Han blomstrer som blomsterne på marken.
Vinden blæser...
og han er borte...
og man ser ham aldrig igen i denne verden.
Hvordan kan vi leve uden ham?
Det kan vi.
Din Gud henter de gode op til sig...
og overlader livet til os, som fejler.
Din grådige Gud.
Han giver os ingen fred.
Meggie, nej. Ikke mere.
Hvad kan Gud gøre mig nu? Hvad mere kan jeg miste?
Din sjæl.
Dit hjerte.
Din kærlighed.
Den kærlighed, du altid har båret i dig, på trods af alting.
På trods af alting, men ikke dette.
Jeg elskede dig, Ralph.
Jeg er aldrig holdt op med at elske dig...
på trods af alting.
På trods af, at du aldrig var min.
Den del af dig, som jeg fik, måtte jeg stjæle.
Men den del var den bedste.
For den del var Dane.
Dane var også din søn.
Din og min.
Det er ikke sandt.
Han var din søn, Ralph.
Og du kunne ikke se det.
Du kunne ikke se, at han blot var en mere perfekt udgave af dig.
Du kunne ikke elske mig nok til at se, at jeg aldrig kunne...
gå tilbage til Luke efter dig.
Og nu siger du, at det ikke er sandt.
Stakkels Ralph.
Stakkels kardinal de Bricassart.
Det nytter ikke, Rain. Lad os nu ikke tale mere om det.
Fru O'Neill, Deres mor og jeg vil gerne tale med Dem.
Værsgo.
Meggie, Jussie har det meget dårligt.
Hun har sat sig i hovedet, at Danes død er hendes skyld.
Hun insisterer på, hun må opgive teatret og mig...
og blive her hos dig på Drogheda.
Hun vil ikke høre på os, men hvis De vil hjælpe hende...
Min søn er død!
Hvordan kan De bede mig om noget nu?
Ja, Dane er død, og vi sørger også over ham. Men De har stadig en datter.
Hun har meget brug for Dem lige nu.
Hun behøver at vide, De ikke klandrer hende...
så hun kan genoptage sit liv.
Hr. Hartheim, jeg ved ikke, hvorfor hun føler sig skyldig.
Men Jussie har aldrig lyttet til noget, jeg havde at sige.
Hun føler, at det er hendes skyld, fordi hun sendte Dane ud at svømme...
så hun kunne være alene med mig.
Jeg elsker hende, fru O'Neill.
Og Dane døde i det øjeblik...
hvor hun endelig forstod, at hun kunne være elsket.
Hvis De ikke hjælper hende, vil hun spilde sit liv her på Drogheda...
i forsøget på at sone, at hun lever, mens han er død.
Hr. Hartheim, jeg vil gerne tale alene med min datter.
Naturligvis.
I årevis har jeg siddet og set dig gøre de samme ting, som jeg gjorde.
Græde over en mand, som du aldrig kunne få.
Give al din kærlighed til hans søn, som jeg gav min til Frank.
Forsømme Jussie, ligesom jeg forsømte dig.
Du har levet dit liv, som jeg har levet mit.
Altid målrettet!
Jeg ved ikke og gør det sikkert aldrig...
hvor stor en del af vores liv, vi selv må vælge...
og hvad, der er besluttet, længe før vi er født.
Når jeg ser tilbage, ser jeg valg, som jeg kunne have truffet...
men ikke gjorde!
Selv efter at Paddy var død.
Selv efter jeg mistede Frank.
Jeg kunne have bedt dig om tilgivelse for længe siden.
Men det er for sent for mig nu, Meggie.
Men det er ikke for sent for dig.
Og det er ikke for sent for Jussie, hvis du hjælper hende!
Jeg har altid elsket dette sted.
Da jeg var barn, lod jeg, som om det var en scene.
Min helt egen scene, hvor jeg var stjernen.
Det vidste jeg ikke.
Nej, det er klart.
Ingen vidste det.
Bortset fra Dane.
Stakkels Dane.
Jeg blev ved og ved, og han klappede ad mig.
Da jeg var barn, troede jeg, at Gud boede heroppe.
Jeg sneg mig ind i håbet om at overraske Ham.
Så jeg kunne se Ham.
Han var altid for hurtig for mig.
Vidste du, at jeg lærte at danse her?
Din far lærte mig det.
Han lo, fordi jeg ikke kunne danse, selv om jeg var over 20 år.
Elskede du ham nogensinde, mor?
Ikke nok til at gifte mig med ham.
Det var forkert af mig at gifte mig med ham.
Uanset, hvad han har gjort mod mig...
var han ikke den, jeg ønskede, og jeg elskede ham ikke for den, han var.
Jussie, du har betalt dyrt for at være hans barn...
og for mange af mine andre synder, som du ikke kender til...
Og nu tror du, at du også skal betale for Danes død.
Han var på vej tilbage til dig.
-Var det ikke for mig, ville han være her. -Nej, Jussie.
Jeg sendte ham derud helt alene.
Jeg tog ikke med ham.
-Han druknede, og Rain og jeg var... -Jussie, det var ikke din skyld!
Dane var ikke noget barn.
Han var ikke dit ansvar.
Jeg ved ikke, hvorfor du altid har ment, at han var.
Fordi det var han.
Jeg elskede Dane. Det gjorde jeg virkelig.
Men jeg var altid bange for, at der ville ske ham noget slemt.
For jeg bad til, at han var væk...
så du kunne elske mig i stedet.
Jeg spurgte, hvad kan Gud ellers gøre mod mig.
Nu ved jeg det.
Jussie, nu skal høre på mig.
Jeg elsker dig. Jeg har altid elsket dig.
Men jeg har altid gjort dig ondt.
Jeg vil ikke såre dig nu ved at lade, som om jeg ikke elskede Dane mere.
Det gjorde jeg.
Men det er lige så lidt din skyld som hans død.
Du skal ikke blive her på Drogheda.
Jeg har brug for at være til trøst for dig, som meget som jeg kan.
Det kan ikke trøste mig at se dig give mig dit liv som et offer.
Jeg har mest brug for, at du tilgiver mig.
Du har dit arbejde.
Og du er elsket af en mand, som aldrig vil knuse dit hjerte.
Det er mere, end de fleste af os får på et helt liv.
Du må endelig ikke opgive det.
Og slet ikke for min skyld.
Men hvordan kan jeg efterlade dig her...
-når du sørger over Dane og... -Det skal du. For at give os håb.
Et lys er gået ud. Ikke bare for mig, men for os alle.
Vi vil tilbringe lang tid med at sørge over det.
Men hvis du rejser, kan dit lys brænde for os.
Den viden kan gøre en ende på vores sorg.
Min kære pige.
Når vi er væk, er der ingen tilbage.
Drogheda vil fortsætte med nye folk.
Men der vil ikke være nogen tilbage, der husker, hvordan det var for os.
Vi må hellere ud at se, hvor tørt græsset er blevet.
Jeg kommer ud til dig, når jeg er tilbage.
-Farvel, bedstemor Fee. -Kom igen til jul, hvis du kan.
Altid.
Hvor er Ralph?
Han tager ikke med tilbage til Rom.
Han bad os om at rejse uden ham.
Han er meget syg, fru O'Neill.
Han spørger efter Dem.
Vær lykkelig, Jus.
Tak.
Min Meggie.
Jeg vidste, at du ville tilgive mig.
Jeg vidste det.
Hele dit liv...
har jeg set på, hvordan du har ført krig mod Gud.
Alligevel har du altid være nærmere hans ønsker for os end jeg.
I sidste ende...
har du altid været i stand til at elske.
På trods af det, du har mistet...
har du aldrig mistet det.
Et sted indeni mig...
må jeg have vidst fra starten, at Dane var min.
Men jeg ønskede ikke at vide det.
Jeg ville være kardinal de Bricassart...
mere end jeg ønskede vores søn.
Mere end jeg ønskede dig.
Af alle de fejltagelser, jeg har begået...
er den værste, at jeg aldrig valgte...
til fordel for kærlighed.
Jeg tilhørte halvt dig og halvt Gud...
men i virkeligheden var ambitionen min herre.
Jeg vidste det...
og jeg gjorde det alligevel. Jeg sagde til mig selv, at det var skæbnen.
For lang tid siden...
fortalte jeg dig en legende om en fugl...
der kun synger, når den dør.
Fuglen med tornen i brystet.
Du sagde, at den betaler med livet for den ene sang.
Men hele verden tier for at lytte.
Og Gud smiler i sin himmel.
Drevet mod tornen uden at vide, at døden kommer.
Når vi presser tornen mod brystet...
ved vi...
forstår vi...
og alligevel gør vi det.